-Alt klart? Du har dine instrukser. -Oui, monsieur.
Er alt i orden, Mrs Ho?
Middagen er klar kl. 19.30.
-God kveld. -Jeg vet ikke om...
De er ventet, oberst. Skal jeg ta frakken Deres?
-Er det ikke oberst Mustard? -Nei, jeg heter...
I kveld gjør De min overordnede en tjeneste ved å bruke pseudonym.
-Og hvem er så De? -Wadsworth, sir. Butleren.
Yvette, gi obersten hva han enn måtte ønske.
Innen rimelighetens grenser, selvsagt.
Wadsworth, jeg...
Kom inn, frue. De er ventet.
-Vet De hvem jeg er? -Bare at De skal være Mrs White.
Ja, det sto det i brevet. Men hvorfor?
Får jeg presentere Dem? Mrs White, Yvette, hushjelpen.
Jeg ser at dere kjenner hverandre.
-Hallo. -Hallo.
-Vil De sitte på? -Ja, takk!
-Jeg er sent ute til en middag. -Samme her. Hvor skal De?
La meg se. Hill House, like ved Route 41.
La meg se. Dit skal jeg også. Jeg fikk et lignende brev.
-Og dette er Mrs Peacock. -God kveld.
Yvette, se til at middagen er klar så snart alle gjestene er kommet.
-Er dette adressen til Mr Boddy? -De må være Mr Green.
Sitt!
Nei... Ikke De, sir.
Det burde være her et sted.
Det må være der.
-Hvorfor stanset bilen? -Den er redd.
For et gudsforlatt sted!
Professor Plum! Miss Scarlet!
-Jeg visste ikke dere var bekjente. -Det var vi ikke.
La meg presentere professor Plum og Miss Scarlet.
Siden alle bruker pseudonym, -
-forstår dere at ingen her blir tiltalt med sitt virkelige navn.
Middag.
Jeg beklager. Jeg er en ulykkesfugl.
Navnene står ved plassene. Vennligst sett dere.
-Er det Deres hus? -Nei, sir. Jeg er bare butleren.
-Hva gjør De egentlig? -Butler-ting, sir.
Butleren sørger for å holde orden på kjøkkenet og i spisestuen.
Hva dreier middagen seg om?
La oss ikke tenke på hvorfor, bare gjøre det og dø.
-Dø? -Jeg siterer bare Tennyson, sir.
Jeg foretrekker Kipling. "Artens hunn er farligere enn hannen."
-Liker De Kipling? -Jeg spiser hva som helst.
Suppe.
-Til verten vår? -Til den syvende gjesten, Mr Boddy.
-Jeg trodde Mr Boddy var verten vår. -Samme her.
Hvem er verten vår, Mr Wadsworth?
-Jeg vil begynne. -Vent på den siste gjesten.
-Jeg holder noe varmt til ham. -Hva hadde De i tankene?
Noen er nødt til å bryte isen, så hvorfor ikke jeg?
Jeg er ofte vertinne, grunnet min manns arbeid.
Når nye venner møtes første gang, er det alltid vanskelig å bli kjent.
Derfor tar jeg gjerne initiativet.
Jeg aner ikke hvorfor vi er her eller hva slags sted dette er, -
-men jeg skal jammen more meg. Jeg er veldig spent, -
-og dette er en nydelig suppe.
Fungerer De ofte som vertinne?
Ja, det er en del av livet når man er gift med...
Nei, vi skal jo ikke si hvem vi er, selv om jeg ikke aner hvorfor.
-Gjør De ikke det? -Jeg vet hvem De er.
-Vil De si det? -Hvordan vet De det?
Jeg arbeider også i Washington.
-Så De er politikerfrue? -Ja, det er jeg.
Si det, da. Hvem er Deres mann?
-Hva gjør mannen Deres? -Ingenting.
-Han ligger på ryggen dagen lang. -Det høres ut som hardt arbeid.
Unnskyld.
-Jeg er en ulykkesfugl. -Forsiktig.
Excusez-moi.
-En av mine yndlingsretter. -Jeg vet det, frue.
Hva gjør De i Washington DC, Mr Green?
Kom igjen! Hvordan kan vi bli kjent hvis vi ikke sier noe om oss selv?
Kanskje han ikke vil bli kjent med Dem.
Ikke vet jeg, men hadde ikke jeg konversert, -
-ville vi sittet her i en pinlig stillhet.
-Er De redd for stillhet? -Ja... Nei... Hvordan det?
De synes å lide av det vi kaller "talepress".
Hvem er "vi"? Er De psykiater?
Jeg har et visst kjennskap til psykologisk medisin, ja.
-Er De lege? -Jeg praktiserer ikke.
Øvelse gjør mester. De fleste menn trenger litt øvelse, ikke sant?
-Hva gjør De? -Jeg arbeider for FN.
Enda en politiker!
Jeg arbeider for en gren av Verdens helseorganisasjon.
-Hva er Deres spesialområde? -Familieplanlegging.
-Er De en ekte oberst? -Det er jeg, sir.
For ikke å snakke om at De også bor i Washington DC?
Hvordan vet De det? Har vi møttes før?
Jeg har sett Dem før. De har kanskje ikke sett meg.
-Bor De også i Washington? -Absolutt.
-Er det noen som ikke bor der? -Ikke jeg.
Men De jobber for FN, som er en offentlig jobb.
Er det noen som ikke arbeider for myndighetene?
Hvor er verten vår, og hva gjør vi her?
God kveld. Alle venter spent.
-Låser du? Jeg tar nøkkelen. -Over mitt lik, sir.
-Får jeg ta kofferten Deres? -Nei.
-Inneholder den beviser? -Den inneholder overraskelser.
Mine damer og herrer, får jeg presentere Mr Boddy?
-Hva gjør de her? -Spiser middag.
-Sett Dem, Mr Boddy. -Takk.
Den kan du fjerne, skatten min.
Jeg krever å få vite hva som skjer. Hvorfor er vi blitt tatt med hit?
Jeg tror at vi alle har mottatt et brev.
I mitt står det: "Det vil gagne Dem å være til stede,"-
-"for en Mr Boddy vil avslutte en langvarig økonomisk forpliktelse."
-Undertegnet "en venn". -Jeg fikk et lignende brev.
-Vi også, ikke sant? -Jeg mottok også et brev.
-Nei, Yvette. Jeg har nylig spist. -Kjenner De henne?
Vi kjenner hverandre. Ikke sant, kjære?
Unnskyld meg, men fikk De det samme brevet?
-Nei. -Jeg forstår.
Kan jeg by dere på noe frukt eller dessert?
Jeg foreslår at vi inntar kaffe og konjakk, -
-siden jeg tror vår ukjente vert vil avsløre sine intensjoner.
-Det er ingen her. -Bare forsyn dere og slå dere ned.
ÅPNES ETTER MIDDAG
Er det greit at jeg røyker?
Jeg skal forklare dere hva dere har til felles, -
-med mindre De vil ha den ære, Mr Boddy?
-Hvorfor det? Vet de hvem jeg er? -Jeg tror ikke det.
-Det er en felle. Vi bør gå. -De kan ikke forlate huset!
-Hvem skal stanse meg? -Det er ingen vei ut.
Alle vinduer og dører er stengt.
-De kan ikke holde oss fanget! -Mine damer og herrer!
Gå tilbake til arbeidsværelset. Alt skal bli forklart.
De også, Mr Boddy.
Den andre veien!
-De kan ikke gå den veien. -Det er bare glass.
Dere har alle noe til felles. Dere blir utsatt for utpresning.
Dere har alle betalt mye til noen som truer med å avsløre dere.
Og ingen av dere vet hvem som presser dere.
Vær så snill! Noe så latterlig. Ingen kunne presset meg.
Livet mitt er som en åpen bok. Jeg har aldri gjort noe galt.
Noen flere som ønsker å benekte det?
Siden alle sitter i samme båt, kan vi like gjerne avsløre detaljene.
Mine instrukser er å gjøre det. Takk, Yvette.
-Kan vi ikke spares for ydmykelsen? -Jeg beklager.
Professor Plum. De var professor i psykiatri -
-og hjalp paranoide gærninger med stormannsgalskap.
-Nå jobber jeg for FN. -Den samme jobben.
De praktiserer ikke medisin.
-Han har mistet bevillingen. -Hva har han gjort?
De vet hva leger ikke må gjøre med pasienter? Det gjorde han.
-Noe så motbydelig! -Er det De som fordømmer noen?
Kan De rettferdiggjøre bestikkelser for stemmer til lobbyistene?
-Konsulentarbeid er ikke ulovlig. -Ikke dersom det offentliggjøres.
Hva om brukte sedler stikkes under døren på herretoalettet?
-Det stinker. -Var De på herretoalettet?
-Er det sant? -Det er en ondsinnet løgn!
Vi er glade for å høre det.
Men De har betalt i over ett år for å holde det unna avisene.
Jeg blir presset for noe jeg ikke har gjort.
Samme her.
-Ikke jeg. -Blir De ikke presset?
Jeg presses for penger, men jeg har gjort det jeg presses for.
Hva gjorde De?
Jeg drev en tjeneste der gentlemen kunne få selskap av en ung dame.
Jaså?
Hva er nummeret?
De visste at obersten arbeider i Washington. Er han en kunde?
-Nei! -Jeg spurte Miss Scarlet.
-Si at det ikke er sant. -Det er det ikke.
-Sant? -Nei.
-Det er sant! -Dobbel nekting!
-Har De bilder? -Det virker som en tilståelse.
Den doble nektelsen har ført til positivt bevis.
Prøver De å dumme meg ut?
-De trenger ikke hjelp av meg. -Akkurat!
Hva er så galt med at obersten besøker et bordell?
-De fleste soldater gjør det. -Ærlig talt!
Han har en viktig stilling i Pentagon.
De kjører en svært dyr bil til å være oberst.
Jeg fikk penger under krigen da jeg mistet foreldrene mine.
Mrs White, De har betalt -
-etter at Deres mann døde under mystiske omstendigheter.
-Hvorfor er det morsomt? -Han ligger på ryggen. I en kiste.
-Jeg drepte ham ikke. -Hvorfor betaler De utpresseren?
Jeg ønsker ikke skandale. Vi hadde en ydmykende offentlig krangel.
Han var forstyrret. Han var gal.
Han likte meg ikke. Han truet med å drepe meg offentlig.
-Hvorfor drepe Dem offentlig? -Han truet offentlig med drapet.
-Var det hans endelige ord? -Å bli drept en ganske endelig.
-Det var han som døde, ikke De. -Hva slags yrke hadde han?
Han var forsker innen kjernefysikk.
Hvordan var han?
En tåpelig optimistisk mann. Det kom som et sjokk da han døde.
Han ble funnet hjemme. Hodet var skåret av, samt...
Dere vet...
-Jeg hadde vært på kino. -Savner De ham?
Det gjelder livet etter døden. Nå som han er død, har jeg et liv.
-Deres første mann forsvant også. -Det var jobben hans. Illusjonist.
-Men han dukket aldri opp igjen. -Han var aldri særlig dyktig.
Jeg har noe å si.
Jeg vil ikke vente til Wadsworth avslører meg.
Jeg arbeider for utenriks- departementet, og jeg er homofil.
Jeg har ingen skyldfølelse av den grunn.
Men jeg må holde det hemmelig, ellers mister jeg jobben.
Takk.
Vel...
-Da er det bare Mr Boddy igjen. -Hva er Deres lille hemmelighet?
Har dere ikke gjettet det? Det er han som presser dere.
-Din drittsekk! -Oberst!
Opp med dem!
-Mine herrer! -Dere får slåss rettferdig.
Han kalte meg drittsekk!
-Var det nødvendig, Mrs White? -Vent! Politiet kommer.
-Å, nei! -Karrieren min er svært følsom.
Utpressing er avhengig av hemmelighold.
Dere har innrømt at dere blir presset.
Si det til politiet, få ham dømt, og så er alt overstått.
Det er ikke så enkelt. Dere sier det aldri til politiet.
Det skal jeg. Jeg har bevis, og denne samtalen tas opp på bånd.
-Lydopptak er ikke gyldig bevis. -Mine damer og herrer!
Mine damer og herrer. Politiet kommer om ca. 45 minutter.
Fortell dem sannheten, så havner Mr Boddy bak lås og slå.
-Hvor skal De? -Hjelpe dem med å bestemme seg.
Jeg henter kofferten min.
-Hvem gjetter hva som er her? -Helt sikkert bevisene mot oss.
-Visste De at De skulle møte oss? -Ja.
-Hva ble De fortalt? -At dere skulle diskutere avtalen.
Dersom jeg ikke dukket opp, skulle Wadsworth si det til politiet.
Jeg kunne selvsagt ikke motstå å vise meg.
Unnskyld meg.
-Åpne dem. -Hvorfor ikke?
Jeg liker å få gaver av fremmede menn.
En lysestake? Hva skal jeg med den?
I hendene har hver av dere et dødelig våpen.
Melder dere meg til politiet, blir dere også avslørt og ydmyket.
Det skal jeg sørge for i retten.
Men...dersom en av dere dreper Wadsworth nå, -
-får ingen andre enn vi sju kjennskap til det.
Han har nøkkelen til ytterdøren...
...som han sa bare kunne åpnes over hans lik.
Jeg foreslår at vi tar ham på ordet.
Den eneste måten å holde seg unna forsidene på er å drepe Wadsworth.
Nå!
-Det er ikke Wadsworth! -Lever han?
Trekk tilbake! La ham puste. La meg se...
Han er død.
-Hvem hadde revolveren? -Jeg, men jeg skjøt ikke.
De hadde revolveren. Hvem kunne ellers ha gjort det?
Ingen! Ikke noe skuddsår! Noen grep revolveren, og den gikk av.
Se! Kulen knuste vasen på peishyllen.
-Beklager. -Unnskyld meg.
Han har rett. Det er et kulehull i veggen.
-Hvordan døde han? -Jeg er ikke rettsmedisiner.
-En av oss må ha drept ham. -Jeg gjorde det ikke.
Jeg trenger en drink!
Kanskje han ble forgiftet!
Mrs Peacock, vær så snill. Det ordner seg.
Vi vet ingenting. Sett Dem. Sett Dem, Mrs...
Jeg måtte hindre henne i å skrike.
-Men var konjakken forgiftet? -Jeg...
-Det får vi visst aldri vite. -Med mindre hun også dør.
-Det er låst. -Åpne!
-Morderen! -Hvordan skulle han hyle?
-Det må være Yvette. -Herregud!
-De lever! -Ikke takket være Dem.
-De stengte meg inne hos morderen! -Er morderen i dette rommet?
-Hvor da? -Hvor? Her!
Vi ser på ham eller henne. Som Mrs White sa, er en av dere morderen.
-Hvordan vet De det? -Jeg lyttet.
-Men hvorfor hylte De her inne? -Jeg er redd.
Jeg drakk også av konjakken. Jeg kan ikke være her alene.
-Bli med oss. -Sammen med morderen?
Vi er tryggere sammen, min kjære.
-Vet De ikke hvordan han døde? -Nei.
Dette er helt fryktelig. Det var ikke meningen. Herregud!
-Ikke meningen? -Er De ikke butleren?
Ikke butleren, men en butler. Jeg var faktisk hans butler.
Dersom han inviterte oss, hvorfor kom han for sent?
Jeg inviterte dere. Jeg skrev brevene og fant på alt.
Vent nå litt. Det forstår jeg ikke.
Hvorfor inviterte De oss? Hjalp De til med utpresningen?
-Så visst ikke! -De må visst forklare Dem.
Sett dere ned, alle sammen.
Da jeg sa at jeg var Mr Boddys butler, var det sant, men villedende.
Jeg var butleren hans, men det var ikke hans død som avsluttet jobben.
-Når tok den slutt? -Da min kone tok livet av seg.
Hun ble også presset av denne avskyelige mannen som ligger død.
Han hatet min kone av samme grunn som han hatet dere.
Han mente at dere var fullstendig uamerikanske.
-Beklager. -Han mente det var upassende -
-med en senator med korrupt kone, en lege som utnyttet pasienter, -
-en kone som kastrerte mannen sin og så...videre.
Det er latterlig. Hvorfor meldte han oss ikke til myndighetene?
Han ville bruke informasjonen til å tjene svært amerikanske penger!
-Hva var Deres rolle? -Jeg var også et offer.
Min kone var iallfall det. Hun hadde venner som var...
-Sosialister! -Herregud!
Vel, vi gjør alle våre feil.
Han truet med å melde henne med mindre hun navnga vennene.
Hun nektet, så han presset henne. Vi hadde ingen penger.
Prisen for hans taushet var at vi jobbet uten lønn, som slaver.
-For å si det kort... -For sent!
Min kones selvmord skapte en følelse av urettferdighet i meg.
Jeg ville sette Boddy i fengsel.
Den beste måten å gjøre det på, samt befri dere for utpresseren, -
-var å samle alle, konfrontere Mr Boddy med forbrytelsene -
-og overlevere ham til politiet.
-Da er alt oppklart. -Vi vet ikke hvem som drepte ham.
Vi må finne det ut før politiet kommer.
-Politiet kan ikke komme nå! -Hvem av dere gjorde det?
-"Hvem av dere"? -Jeg gjorde det ikke.
Vi hadde alle anledning og motiv.
-Flott! -Kanskje det ikke var en av oss.
-Hvem ellers? -Hvem andre er her?
-Kokken... -Kokken!
Vel, hun er ikke her.
Jeg har ikke gjort det!
Kan noen hjelpe meg? Hjelp meg, er dere snille!
-Ikke rør den. Det er bevis. -Vi må finne ut hvem som gjorde det.
-De får forklare Dem. -Jeg? Hvorfor det?
-Hvorfor drepe kokken? -Maten var ok.
-Hvordan kan De spøke nå? -Det er min forsvarsmekanisme.
Litt av et forsvar. Var jeg morderen, ville jeg drept Dem neste gang.
Jeg sa hvis!
-Den eneste morderen her er henne. -Jeg har ikke innrømt noe.
-Hvor mange menn har De hatt? -Mine?
-Dine. -Fem, bare fem.
Ektemenn er som Kleenex. Myke, sterke og forbruksvare.
De lokker menn i døden som en fluesmekke.
-Menns smekk gjør dem sårbare. -Det stemmer.
Hvem kan det ellers ha vært? Hvem hadde dolken? Mrs Peacock!
-Jeg la den fra meg i arbeidsrommet. -Når da?
Jeg vet ikke! Før eller etter at jeg besvimte.
Hvem som helst av dere kan ha plukket den opp.
Jeg foreslår at vi bærer kokkens lik inn på arbeidsværelset.
-Hvorfor det? -Jeg liker å holde kjøkkenet ryddig.
Se! Liket er forsvunnet!
-Hva ser dere på? Hvem er det? -Ikke Boddy.
-Hva mener dere? -Mr Boddy har forduftet.
Kanskje han ikke var død? Vi burde vært sikre.
-Ved å kappe av ham hodet? -Ærlig talt!
-Hvor er han? -Vi får lete etter ham.
Vel...
-Han kan ikke ha vært død. -Jo da! Jeg trodde iallfall det.
-Hva er forskjellen? -En stor forskjell for ham.
-Kanskje det er et liv etter døden. -Like lite som sex etter ekteskapet.
-Kanskje Mr Boddy drepte kokken! -Ja!
Hvordan da?
Hvis dere vil unnskylde meg... Er det et toalett i nærheten?
-Oui, oui, madame. -Nei, jeg vil bare pudre nesen.
Hva er dette?
-Negativene obersten snakket om. -Herregud!
-Planla De å presse ham? -Så visst ikke!
Jeg skulle gi dem til obersten straks Mr Boddy var avslørt.
Veldig pen! Vil du se? De kan sjokkere Dem.
-Nei takk. Jeg er en dame. -Hvordan vet du hvordan bildene er?
-Hvordan er de? -Jeg vil ha dem tilbake.
-Noe i dem angår meg også. -La meg se.
-Oj! Ingen kan ha den stillingen. -Jo visst. La meg vise Dem.
Kom Dem vekk!
Mr Boddy! Han angriper henne.
-Nei, han er død. -Mr Boddy, død? Nå igjen?!
-Herregud! -Hun besvimer.
-Ta imot henne! -Jeg tar imot. Fall i mine armer.
-Unnskyld. -De har blod på hendene.
Jeg gjorde det ikke!
Han har nye skader.
Nå er han død. Hvorfor drepe ham to ganger?
-Unødvendig. -Det vi kaller "overkill".
-Psykotisk. -Med mindre han ikke var død.
-Hva så? -Det er det vi prøver å finne ut!
-Hvordan han ble drept. -De trenger ikke å rope.
Jeg roper ikke!
Jo, jeg gjør det. Jeg roper, jeg roper...
Legg likene på sofaen.
Damene først.
-Ikke få blod på sofaen. -Dolken går lenger inn i ryggen.
Bøy henne forover, over armlenet.
Nå Mr Boddy.
Klar...
-Litt høyere. -Sånn, ja.
Vel... Hvem...?
-Hvem hadde lysestaken? -Det var De som fikk den.
Jeg mistet den. Hvem som helst kunne tatt den opp.
Vi har så mange våpen. Revolveren, repet, skrunøkkelen og blyrøret.
Vi låser alle inne i dette skapet. Det er en gal morder i huset.
-Det var klokt. -En god idé.
-Hvorfor tar De nøkkelen i lommen? -Der er den trygg.
Det betyr at De kan åpne skapet. Hva om De er morderen?
-Det er jeg ikke. -Hva om De er det?
Den må være et sted. Jeg vet at jeg er trygg.
Det gjør ikke vi!
-Jeg har en idé. Vi kaster den. -God idé.
-Glimrende! -Det gjør susen.
Unnskyld...
Unnskyld... Kan vi hjelpe?
Jeg mente ikke å forstyrre hele husholdningen.
Bilen min fikk motorstopp, og jeg vil gjerne låne telefonen.
Bare et øyeblikk.
Det er i orden, sir. Vil De komme inn?
-Vel, hvor er den? -Liket?
-Telefonen. Hvilket lik? -Ingen uten like på arbeidsrommet.
-Nei! -Det er en telefon i salongen.
Takk.
-Vent her når De er ferdig. -Selvsagt.
-Hvor er nøkkelen? -Nøkkelen til våpenskapet.
-Skal jeg fortsatt kaste den? -Ja!
Vel... Hva nå?
-Wadsworth, slipp meg ut. -Vi må vite hvem som gjorde det.
-Går De, sier jeg at De drepte dem. -Samme her.
De vil angre på det De begynte, en dag når vi er alene.
Ingen fornuftig mann ville vært alene med Dem.
-Jeg trenger en drink. -Samme her.
Jeg sjekket bare. To lik, alt er helt i orden.
-Flere som vil ha whisky? -Ja.
Følg med, alle sammen.
Har jeg rett i at det ikke er noen andre i huset?
-Nei. -Det er noen andre.
-Jeg sa nei, men mente ja. -Nei, men mente ja?
Jeg vil ha et ærlig svar. Er det noen andre? Ja eller nei.
-Nei. -Er det det, eller er det ikke?
-Ja. -Vær så snill!
Burde vi ikke kaste ut mannen før han finner ut hva som skjer?
-Vi kan ikke kaste ham ut. -Her inne blir han mistenksom.
-Han blir det hvis han går. -Jeg ville vært mistenksom nå.
Hvem bryr seg? La ham være innestengt i en halvtime til.
Da er politiet kommet hit, og det er to lik i arbeidsværelset!
Det hersker forvirring om det er noen flere her.
-Det er det ikke. -Forvirring eller noen flere?
-Ingen av delene. Eller begge. -Gi et klart svar.
-Greit. Hva er spørsmålet? -Er det flere her?
-Nei! -Han sier det. Men vet han det?
Jeg foreslår å gjøre det militært. Vi deler oss og gjennomsøker huset.
-Deler oss?! -Ja.
Vi har svært liten tid, så vi deler oss i par.
Hva om en av oss er morderen?
Den som er sammen med morderen, kan bli drept.
-Da vet vi hvem morderen er. -Men en i paret vil være død!
Nå er det krig, Peacock! Det blir alltid tap.
Alle kokker vet at man må knuse egg for å lage omelett.
Se hva som skjedde med kokken!
-Vil De ta sjansen på det? -Hvilket valg har vi?
-Ikke noe. -De har rett.
Bon, d'accord. Det er mørkt oppe. Vil noen bli med meg?
-Jeg vil det. -Nei takk.
Jeg foreslår at vi trekker lodd om partnere.
Klare? De minste sammen, og de nest minste sammen. Ok?
Jeg foreslår at de to minste leter i kjelleren og så videre.
Det er De og jeg, sukkerklump.
Kjelleren.
Vi vet hva som er i arbeidsrommet og biblioteket.
-Den fremmede er i salongen. -Vi satser på biljardrommet.
-Vil De gå først? -Absolutt ikke.
-Det er sikkert ingen der. -Da kan De gå.
Ja vel.
-Damene først. -Nei, De kan gå først.
-Jeg insisterer. -Jeg insisterer.
-Redd en skjebne verre enn døden? -Bare døden.
-Skal De gå inn dit? -Ja.
-Akkurat. -Akkurat.
-Jeg ser ingen lysbrytere. -Ikke jeg heller. Det må være noen.
-Skal jeg bli med Dem? -Nei!
Jeg mener... Nei takk.
-Damene først. -Nei takk.
-Kom igjen. Jeg er rett bak. -Det er derfor jeg er nervøs.
Da går vi sammen.
Vent der!
Hvis det er noen her inne, kan De kikke ut!
Gjemmer De Dem? Jeg kommer!
-Hvilket rom er dette? -Spør ikke meg.
-Greit. -Få labbene vekk fra meg.
-Det er ingen her. -Han står bak en av gardinene.
Se etter. Jeg leter på kjøkkenet.
Jeg er litt nervøs.
Jeg er i et stort hus og er innelåst i salongen.
Ja...
Det rare er at det er en gruppe mennesker som har et slags selskap.
Og en av dem er den gamle sjefen min fra...
Det ser ut som en hemmelig gang.
-Skal vi se hvor den fører? -Ja, hvorfor ikke?
Jeg går først. Jeg har hatt et godt liv.
-Herregud! -Alt i orden.
Å, herregud!
Kom igjen! Vi er innesperret her!
Hjelp!
Her nede! Få oss ut herfra!
-Hvor kommer det fra? -Hvor skal vi?
-Hvor er de? -I salongen.
Vi er her inne!
-Døren er låst! -Jeg vet det!
-Hvor er nøkkelen? -Den er borte!
-Blås i det. Lås opp døren! -Det går ikke uten nøkkelen!
-Slipp oss inn! -Slipp oss ut!
Det nytter ikke. Trekk tilbake.
Vi har ikke noe valg. Jeg må slå den inn.
-Jeg har det! -Hjelp!
Kan dere holde kjeft? Vi gjør vårt beste!
De skyter på oss.
-Jeg er blitt skutt! -Kom ut! Døren er åpen!
-Hvorfor skyter De på oss? -For å få dere ut.
De kunne ha drept oss. Jeg kunne blitt drept.
Jeg orker ikke å bli skremt mer.
Se!
-Hvem av dere gjorde det? -Vi fant ham sammen.
-Hvordan kom dere inn? -Det er en hemmelig gang.
Er det samme våpen? Skapet var låst!
Det var åpent.
Se selv.
Hvordan visste De at De kunne få tak i våpenet?
Jeg skulle til å bryte det opp, men så var det allerede åpent.
En sannsynlig historie.
Kanskje de bare forsvinner.
-Jeg åpner. -Hvorfor det?
Jeg har ingenting å skjule. Jeg gjorde det ikke! Nøkkelen.
Takk.
God kveld, sir.
-Ja? -Jeg fant en forlatt bil ved porten.
-Kom sjåføren hit etter hjelp? -Nei.
-Jo, faktisk. -Nei!
-Det er visst uenighet her. -Nei!
Jo.
-Får jeg låne telefonen? -Selvfølgelig, sir.
De kan bruke telefonen i... Nei...
Kan De være så vennlig å vente i...i biblioteket?
Ja visst.
Kjenner ikke jeg Dem fra før?
Dere virker svært anspente.
Lysekronen falt ned og drepte oss nesten. Denne vei, sir.
Fryktelig trekkfulle, slike gamle hus.
Bare forsyn Dem med en drink, dersom De har lyst.
-Ikke konjakken, bare i tilfelle. -I tilfelle hva da?
Hva nå?
-Vi skulle sagt det. -Det sier De nå.
-Jeg sa det da. -Å, hold kjeft!
Vi feier opp dette.
Hallo?
-Kanskje politimannen tok den. -Og hvem skal jeg si ringer?
Kan De vennligst vente litt?
Slipp meg ut herfra! Dere har ikke rett til å sperre meg inne.
Jeg tar dere for falsk arrest, ulovlig fangehold -
-og å ha hindret en politimann i hans plikt og mord.
Hva mener De med "mord"?
Jeg ville bare at dere skulle åpne døren. Hva er det som skjer?
Hvorfor sperre meg inne? Hvorfor får De telefon fra J Edgar Hoover?
-J Edgar Hoover? -Det stemmer. Sjefen for FBI!
-Hvorfor er han i Deres telefon? -Han er i alle andres også.
Unnskyld meg.
-Hva er det som skjer her? -Vi har et selskap.
-Kan jeg se meg rundt? -Ja da!
-De kan vise ham rundt, Mr Green. -Jeg?
Ja, De kan vise ham spisestuen, kjøkkenet, ballsalen...
Greit!
Ok. Bli med meg.
Jeg skal vise Dem spisestuen eller kjøkkenet eller ballsalen...
La det virke overbevisende.
-Dette er spisestuen. -Virkelig!
Kom igjen!
-Hva skjer i de to rommene? -Hvilke to rom?
-De to rommene. -Å, de rommene!
Ja.
-De burde ikke gå inn dit. -Hvorfor ikke?
Fordi det er for sjokkerende.
Det er ikke så sjokkerende. De morer seg bare litt.
Herregud!
Unnskyld meg.
-Mannen er full. Døddrukken. -Sikkert som døden.
-De skal vel ikke kjøre hjem? -Jeg lover at han ikke skal kjøre.
-Får han skyss? -Vi skaffer en bil til ham.
-En lang, svart bil. -En limousin.
-Konstabel! -Jeg har sett alt.
-Jeg kan forklare alt. -Det er ikke nødvendig.
-Slapp av, det er ikke ulovlig. -Er De sikker?
-Dette er USA. -Jeg forstår.
-Det er et fritt land. -Jeg visste ikke det var så fritt.
-Får jeg låne telefonen nå? -Selvfølgelig.
Hvorfor låser De ham inne?
Vi er ikke ferdig med å gjennomsøke huset ennå.
-Et kvarter til politiet kommer. -De har allerede kommet!
-Hold munn! -Da fortsetter vi.
Se! Jeg kan ikke tro det. Skal tro hvor denne fører?
La oss finne det ut.
Vi prøver ballsalen igjen.
Ikke rør meg!
Hallo?
Lukk døren. Var det noen som gjenkjente Dem?
De må de ha gjort. Og ikke bare ansiktet. De kjenner hele kroppen.
Og de er ikke de eneste.
Det er Dem!
Det er noe mystisk som foregår her, men jeg vet ikke hva det er.
Nei, jeg er ikke på vakt. Men jeg føler at jeg er i fare.
De vet det store, stygge huset...
Hallo?
Er De der?
Jeg er ditt syngende telegram!
Jeg kommer! Jeg prøver bare å finne døren.
-Hjelp meg, er De snill! -Jeg kommer.
Hva er dette? Enda en dør?
To drap.
-Jeg hørte en skuddsalve. -Det gjorde jeg også.
-Inngangsdøren smalt igjen. -Morderen må ha løpt ut.
-Tre mord. -Seks til sammen.
Dette begynner å bli alvorlig.
Ingen revolver. Yvette mistet den her.
-Jeg vet hvem som gjorde det. -Gjør De det?
Dessuten skal jeg fortelle dere hvordan det foregikk.
Følg meg.
Jeg skal lose dere gjennom hendelsene steg for steg.
Først var Yvette her helt alene og ventet på å servere sjampanje.
Jeg var i hallen.
Jeg vet det, for jeg var der. Så skyndte jeg meg til kjøkkenet.
Kokken var her, i live, og slipte kniver.
Og så...
Ringte det på døren...
Det var Dem! Jeg ba om frakken og hindret Dem i å si navnet Deres, -
-siden dere skulle ha pseudonymer. Jeg presenterte meg som butleren -
-og løp over hallen til biblioteket.
Så møtte Yvette Dem og smilte og skjenket opp en drink til Dem.
Det ringte på. Det var Mrs White. Jeg hengte opp kåpen hennes.
Jeg presenterte Mrs White for oberst Mustard, -
-og jeg la merke til at Mrs White og Yvette krympet seg.
Det hørtes et tordenbrak og lynet som slo ned.
-Kort sagt... -For sent!
Alle var kommet.
Så slo kokken på gongongen, og vi gikk inn i spisestuen.
Mrs Peacock satt her, professor Plum her.
Mrs White, Mr Green, Miss Scarlet, oberst Mustard.
Denne stolen var tom. Uansett visste alle at vi hadde fått et brev...
-Kom igjen! -Poenget er utpresning.
-Det kom fram i arbeidsværelset. -De har rett.
Mr Green sto her, Mrs Peacock her, Miss Scarlet, prof. Plum, oberst...
-Opp med farten! -Jeg holder på!
Mr Boddy hentet pakkene i hallen, dere åpnet presangene, -
-Mr Boddy slo av lyset...
-Herregud. -Grand!
-Mr Boddy lå tilsynelatende død. -Han var død!
Hvorfor ble han slått ned med en lysestake?
-Ok, jeg gjorde en feil! -Greit.
Men hvorfor lot Mr Boddy som om han var død?
Han innså at planen hadde slått feil.
Skuddet skulle drepe ham, ikke meg.
Kulen streifet ham. Han unnslapp døden ved å late som han var død.
Den som grep våpenet, prøvde å drepe ham!
Hva skjedde så? Mrs Peacock tok en drink.
De sa: "Kanskje den er forgiftet." Hun hylte.
Vi førte henne bort til sofaen...
Mr Green...
Jeg måtte hindre henne i å hyle...
Deretter mer hyling. Yvette! Alle løp inn på biljardrommet.
-Men en av oss var ikke her. Nei. -Ikke det?
Nei. Kanskje en av oss drepte kokken.
-Hvem var ikke her? -Vet De det?
Ja. Mens vi sto her og prøvde å forhindre at Yvette fikk panikk, -
-kunne en av oss ha tatt dolken, -
-løpt nedover gangen -
-og knivstukket kokken.
-Vi ville sett ham løpe tilbake. -Ikke hvis han brukte passasjen.
Og morderen løp gjennom passasjen til arbeidsværelset.
-Er det der den kommer ut? -Ja, se.
-Hvordan vet De det? -Huset tilhører en venn.
-De kan være morderen. -Latterlig!
Hvorfor skulle morderen si hvordan han gjorde det?
-Hvem flere kjenner til gangen? -Jeg og obersten fant den.
-De kunne visst om den hele tiden. -Hvorfor skal vi tro Dem?
Hun var sammen med oss da Yvette hylte, husker dere det?
Hvorfor ble kokken drept? Hun hadde ingenting med Mr Boddy å gjøre.
Jo da! Jeg samlet dere her fordi dere var berørt av utpresningen hans.
Tenkte ingen av dere på at de andre også var innblandet?
-Hvem da? -Kokken og Yvette.
-Nei! -De ga ham informasjonen.
Før han kunne presse noen, måtte han oppdage hemmelighetene.
Kokken og Yvette var medsammensvorne.
Jeg forstår. Så den som visste at kokken var innblandet, -
-drepte henne? -Ja.
Jeg vet, som Mr Boddys butler, at kokken jobbet for en av dere.
-Hvem? -De gjenkjente Yvette. Ikke nekt.
-Hva sier De? Jeg nekter ingenting. -Enda en fornektelse.
Jeg kjente Yvette. Mannen min hadde et forhold til henne. Jeg ga blaffen.
-De kjente Yvette. -Hun arbeidet for meg.
De kjente henne også. De var en av Miss Scarlets kunder.
Derfor ville De ha fotografiene. De og Yvette in flagrante delicto.
Mr Boddy truet med å sende dem til mor. Hun ville tatt sin død av det.
Merkelig, siden De har fortalt at hun allerede er død. Han hadde motiv.
-Det hadde dere alle. -Hvor og når ble Mr Boddy drept?
Vi kom tilbake fra arbeidsrommet, og Mr Boddy lå på gulvet -
-og lot som om han var død. En av oss vet at han lever.
Jeg sa at jeg hadde inviterte dere, og det var bare én annen person der.
Kokken!
Hvor er han?
Hun var død. Vi la henne ned med ryggen til fryseren.
-En av oss gikk via passasjen... -Enda en gang?
...tilbake til arbeidsrommet.
Morderen var i passasjen. Mr Boddy hadde ligget på gulvet.
Han hoppet opp.
Morderen kom ut, løftet opp lysestaken...
Mr Boddy fulgte oss ut i hallen, morderen kom snikende bak ham...
-Og drepte ham! -Kan De holde opp med det?
Nei.
Så kastet han ham inn på toalettet.
Og møtte oss på kjøkkenet. Det tok et halvt minutt.
-Hvem var ikke på kjøkkenet? -Morderen.
Vi la våpnene inn hit, låste og løp til inngangsdøren -
-for å kaste nøkkelen.
Sjåføren!
Jeg stakk nøkkelen i lommen. Noen kunne byttet den mot en annen.
-Det kan vært hvem som helst. -Akkurat.
Vent et øyeblikk...
Oberst Mustard har en hemmelig jobb, -
-Mrs Whites ektemann var kjernefysiker og...
Yvette er et bånd mellom dem.
-Hva jobber De med, oberst? -Det kan jeg fortelle.
Han arbeider med den neste fusjonsbomben.
-Hvordan visste De det? -Det er en hemmelighet.
Var det en sammensvergelse, eller gjorde Mustard det alene?
Vi får se. La oss se på de andre drapene.
-Synd at sjåføren dukket opp. -Jeg inviterte ham.
-Gjorde De det? -Det er innlysende.
Alle var Mr Boddys offer eller medsammensvorne.
Alle som døde, ga ham informasjon om en av dere.
Jeg ville tvinge ham til å tilstå.
Hva med sjåføren? Hva slags informasjon hadde han?
-Han var sjåføren min under krigen. -Hva holdt han imot Dem?
Han visste at jeg var krigsprofitør.
Jeg stjal Air Force radiodeler og solgte dem på svartebørsen.
Slik tjente jeg pengene mine. Det gjør meg ikke til morder.
Mange av flygerne våre døde fordi radioene ikke virket.
Arbeidet politimannen også for Mr Boddy?
Purken var fra Washington, på min lønningsliste.
Jeg bestakk ham for å fortsette med forretningene. Mr Boddy fant det ut.
-Herregud! -Vær så snill!
Og den syngende telegramjenta?
Hun var pasienten min. Jeg hadde et forhold til henne.
Slik mistet jeg lisensen min. Mr Boddy oppdaget det også.
Vi legger henne i arbeidsrommet sammen med de andre.
Nå vet dere hvorfor de døde.
Den som drepte Mr Boddy, ønsket også de medskyldige døde.
Hvordan visste morderen om dem?
Jeg gjettet at sangeren tystet på meg til Mr Boddy, -
-men jeg kjente ikke til dere.
Morderen måtte få tak i våpnene og stjal nøkkelen fra lommen min.
Så foreslo oberst Mustard at vi skulle gjennomsøke huset.
Det stemmer! Det var hans forslag.
En av oss snek seg unna og skyndte seg til arbeidsrommet.
På skrivebordet lå konvolutten som inneholdt bilder og brev, -
-bevisene fra Mr Boddys informanter.
-Hvor er konvolutten nå? -Borte.
Ødelagt. Kanskje i peisen, det eneste mulige stedet.
Aha! Deretter gikk morderen bort til skapet, -
-låste det opp, tok skrunøkkelen...
Så fant vi passasjen til salongen og fant sjåføren død.
Det stemmer! Vi kom ikke inn, så vi gikk tilbake, -
-hentet våpenet og skjøt opp døren. Pang! Og det ringte på døren.
Hvem det enn er, bør de gå sin vei, ellers blir de drept.
Har De noen gang tenkt på Himmelriket?
-Hva? -Himmelriket er nær.
-De dagdrømmer ikke? -Armageddon er snart over oss.
-Den er her allerede! -Gå Deres vei.
-Sjelene deres er i fare. -Livet vårt er i fare, din avviker!
Vi viste purken inn i biblioteket. Vi glemte det åpne skapet og delte oss.
Og morderen slo av strømmen.
-Herregud! -Slå på lyset!
-Jeg mente ikke å skremme dere. -Det er for sent nå. Jeg avskyr det!
Deretter kom tre drap til. Ingen av oss drepte Mr Boddy eller kokken.
-Hvem gjorde det?! -Den som ikke var der.
-Yvette. -Yvette!
Hun lyttet til oss. Hun hørte skuddet og trodde han var død.
Mens vi undersøkte kulehullet, grep hun dolken, løp på kjøkkenet -
-og knivstakk kokken. Vi hørte ingenting, fordi Mrs Peacock hylte.
Yvette kom tilbake, hylte og vi løp inn til henne.
-Når drepte hun Mr Boddy? -Da jeg sa.
Vi løp for å se til kokken. Yvette sjekket at Mr Boddy var død.
Han fulgte dem ut i hallen. Hun slo ham i hodet og dro ham inn på do.
-Hvorfor? -For å skape forvirring.
-Det fungerte. -Hvorfor gjorde hun det?
Adlød hun en ordre fra personen som senere drepte henne?
-Hvem? -Hvem?
Hvem?
Var det en av kundene hennes?
Eller var det en sjalu kone? Eller en lege som utnytter pasienter?
-Det var sjefen, Miss Scarlet. -Det er løgn!
Er det det? De brukte henne slik De alltid brukte henne.
De drepte sjåføren.
-Hvordan visste jeg om passasjen? -Yvette fortalte det.
Da vi skiltes igjen, slo De av strømmen.
De hentet blyrøret og repet, kvalte Yvette, -
-løp til biblioteket, drepte purken, tok opp våpenet, -
-åpnet døren, gjenkjente sangeren fra bildet og skjøt henne.
-De har ikke bevis. -Våpenet mangler.
Mine herrer, vreng lommene deres. Damer, tøm veskene deres.
Den som har våpenet, er morderen.
Glimrende! Jeg gratulerer Dem.
-Samme her. -Hold kjeft!
-Det er én ting jeg ikke forstår. -En ting?
Hvorfor gjorde De det? Halve Washington vet hva De gjør.
De var ikke i fare. Hele byen ville vært involvert.
De vet ikke at jeg egentlig arbeider med hemmeligheter.
Og Yvette fikk tak i dem for meg.
Hemmeligher om senator Peacocks forsvarskomité, -
-oberst Mustards fusjonsbombe, professor Plums FN-kontakter -
-og Deres ektemanns arbeid, kjernefysikeren.
Så det er politisk. De er kommunist!
Nei, Mr Green. Kommunismen er en dekkhistorie.
Som alle prostituerte er jeg kapitalist og selger hemmeligheter, -
-deres hemmeligheter, til høystbydende.
-Hva om vi ikke samarbeider? -Da blir dere avslørt.
-Vi kan avsløre Dem. Seks drap... -Det redder ikke Deres rykte i FN.
De har utnyttet en pasient seksuelt, og dessuten forvoldt hennes død.
-Samt fem andres død. -Det kan hjelpe mitt omdømme i FN.
-Uansett har jeg ingen penger mer. -Ikke jeg heller.
Jeg vet det. Men dere kan betale meg i informasjon, alle sammen.
Unntatt De, Wadsworth.
Som butler har De ingen tilgang til politiske hemmeligheter.
Så jeg er redd Deres tid er kommet.
-Jeg har et par hemmeligheter. -Som hva da?
Spillet er over. Det er ingen kuler i våpenet.
-Jeg går ikke på det trikset. -Det er ikke noe triks.
Ett på Boddy, to med lysekronen, to ved døren og en på sangeren.
-Det er ikke seks. -En pluss to pluss to pluss en.
En for lysekronen. En pluss to pluss en pluss en.
Det er en pluss en pluss to pluss en. Ikke en pluss to pluss en pluss en.
En pluss to pluss... Hold kjeft!
Poenget er at jeg har én kule, og gjett hvem som får den?
Jeg er bare på besøk her.
Hvor er politimesteren?
Godt gjort, Wadsworth.
Jeg advarte Dem. Mr Hoover er en ekspert på Armageddon.
Ikke hat meg for at jeg prøvde å skyte Dem.
Ærlig talt, Scarlet, gir jeg pokker. Det er ingen kuler i dette våpenet.
En pluss to...pluss en...
Pluss to, pluss en...er...
DETTE ER DET SOM KUNNE HA SKJEDD
MEN HVA MED DETTE?
I mørket løp morderen til arbeidsrommet, -
-hentet repet og blyrøret, løp til biljardrommet, -
-kvalte Yvette...
Løp til biblioteket, slo purken. Det syngende telegrammet ringte på.
Morderen tok opp våpenet, løp til døren, gjenkjente og skjøt jenta.
-Og løp tilbake til kjelleren. -Kjelleren!
-Mustard var ikke i kjelleren. -Nei... Men det var De!
Hva så?
De var ikke der da kokken og Mr Boddy døde.
Kokken arbeidet for Dem. Husker De Deres avgjørende tabbe?
De fortalte ved middagen at vi spiste yndlingsretten Deres.
Apehjerner er populære i kantonesisk kokekunst, -
-men ganske sjeldne i Washington DC.
Spiste vi det?
-Hvorfor skulle jeg drepe de andre? -Mr Boddy kunne ha fortalt om Dem.
Hadde det ingenting med kjernefysikeren og bomben å gjøre?
Kommunismen var en dekkhistorie. Mrs Peacock gjorde alt sammen.
-Det finnes ikke bevis. -Våpenet mangler.
Mine herrer, vreng lommene. Damer, tøm veskene.
Det som har våpenet, er morderen.
Godt.
Hva foreslår De å gjøre med det?
-Ingenting. -Ingenting?
Nei. Jeg liker ikke drap, men De har gjort verden en tjeneste -
-ved å kvitte Dem med en utpresser og informantene hans.
-Politiet kommer når som helst. -Ingen har ringt etter dem.
-Mener De...? -Det stemmer.
Jeg foreslår at vi legger likene i kjelleren, låser den, -
-går stille en om gangen og later som ingenting har skjedd.
God idé! Jeg går først, hvis det er greit.
Vær så god. Jeg synes i grunnen at De fortjener en takk.
-Jeg sa jeg ikke gjorde det! -Hva om myndighetene får vite alt?
-FBI tar seg av det. -Mener De...?
Mr Hoover? Jeg arbeider for ham. Ellers hadde jeg ikke visst om dere.
-Det er én ting jeg ikke forstår. -En ting?
Hvem bestakk Mrs Peacock?
Et fremmed land. Mannen har forsvarskontrakter.
-Skal vi holde det skjult? -Ja, hva vinner vi ved offentlighet?
Rydder FBI opp etter massemord?
Ja. Hvorfor tror De sjefen der heter Hoover?
Mrs Peacock?
-Hvordan vet De navnet mitt? -Himmelriket er nær.
Ok, før henne bort.
Fingrene av fatet. Jeg er senatorfrue!
Wadsworth, vi har henne.
Ser dere? Akkurat som politiet får vi alltid vår mann.
Var Mrs Peacock en mann?
Vil noen ha frukt eller dessert?
MEN DET VAR DETTE SOM EGENTLIG HENDTE
-Jeg mente ikke å skremme noen. -Det er litt sent nå!
-Det var tre nye mord. -Hvem gjorde det?!
La oss tenke over mordene etter tur.
Professor Plum, De visste at Mr Boddy fortsatt var i live.
Selv psykiatere kan se om pasienter lever eller er døde.
De avfyrte våpenet i mørket, bommet og lot som han var død.
Senere drepte De ham uten å bli iakttatt.
Han var ikke på kjøkkenet da vi fant kokken.
Han var der da vi fant Yvette, så hvordan drepte han kokken?
-Jeg gjorde det ikke. -Skal vi tro på det?
De må tro det. Det var De som drepte kokken.
Hun tystet på Dem til Mr Boddy. De gjorde ett feilgrep.
Mrs Peacock sa at hun spiste en av yndlingsrettene sine.
Apehjerner er populære i kantonesisk kokekunst, -
-men sjeldne i Washington DC.
Oberst, da vi så sjåføren utenfor, -
-tok De nøkkelen til skapet og foreslo at vi skulle dele oss.
De forlot Miss Scarlet, krysset hallen, -
-åpnet skapet, tok skiftenøkkelen, -
-gikk inn i salongen og drepte sjåføren med et slag.
Slik!
-Dette er utrolig! -Ikke i forhold til neste hendelse.
Jeg gikk ovenpå sammen med Dem, Mrs White.
Og mens jeg var på soverommet, -
-skyndte De Dem nedenunder, slo av strømmen, -
-hentet repet og kvalte Yvette.
De var sjalu på mannen Deres og Yvette, så De drepte ham også.
Ja.
Ja, jeg gjorde det. Jeg drepte Yvette.
Jeg hatet henne slik...
Det, det... Flammer...
Flammer på siden av ansiktet mitt...
Pusting, pust, hivende pust...
Da vi var i biljardrommet, løp Miss Scarlet til biblioteket -
-og slo purken hun hadde betalt, med et blyrør.
-Sant eller galt? -Sant. Hvem er De? Perry Mason?
-Mr Green må ha skutt sangeren. -Jeg gjorde det ikke!
-Det er ingen andre igjen. -Jeg gjorde det ikke.
Våpenet mangler. Den som har våpenet, skjøt jenta.
-Jeg skjøt henne. -De?!
Jeg skulle avsløre Dem.
-Jeg velger å blotte meg selv. -Det er damer til stede!
Hvorfor trodde De Mr Boddy var død? Ingen av dere hadde møtt ham før.
De er Mr Boddy!
Vent!
-Hvem drepte jeg? -Butleren min.
Å, søren.
Han var forbruksvare, som dere.
Jeg er glad dere har kvittet dere med informantene mine.
Da slapp jeg bryet med å slette bevisene.
Har dette ingenting å gjøre med min mann kjernefysikeren -
-eller oberst Mustards arbeid med fusjonsbomben?
Nei, kommunismen var en dekkhistorie.
Politiet kommer snart. Dere slipper aldri unna med det.
Hvorfor skulle politiet komme? Ingen har ringt dem.
-Mener De...? -Herregud! Selvsagt!
Hvorfor skulle vi ikke flykte? Legge likene i kjelleren, -
-forsvinne og glemme at alt dette har skjedd.
-Og De fortsetter å presse oss. -Selvsagt. Hvorfor ikke?
Jeg skal fortelle Dem hvorfor.
Godt skudd, Green.
Meget godt.
-Er De politimann? -Jeg er spion.
-Menn som Dem er ofte skjeve. -Veldig morsomt.
FBI. Telefonen fra J Edgar Hoover var til meg.
Jeg sa at jeg ikke gjorde det.
-Ja vel. Hvem gjorde det? -Han gjorde det.
-Herren... -Nei!
Alle gjorde det.
Men vil De vite hvem som drepte Mr Boddy, var det meg.
I hallen, med revolveren.
Før dem bort. Jeg skal hjem og ligge med min kone.